» ආයුබෝවන්!... « Princess Mononoke (1997) 1080p (12 Audio) MultiSubs (OST) Extras (Fan Collection) Mononoke-hime
[KoTuWa prezintă]
subtitrare în limba română [Romanian Subtitles]
În vremurile strãvechi...
exista un tãrâm acoperit de pãduri...
în care, de mii de ani...
sãlãºluiau zeii.
Pe atunci, oamenii ºi fiarele trãiau în pace.
Dar odatã cu trecerea timpului...
multe din aceste pãduri au fost distruse.
Cele ce au rãmas erau pãzite de fiare uriaºe...
aflate în grija Marelui Duh al Pãdurii...
pentru cã acelea erau zilele zeilor...
ºi ale demonilor.
PRINÞESA MONONOKE
Traducerea ºi adaptarea NoOne
Yakul!
Se-ntâmplã ceva ciudat. Grãbiþi-vã!
Toatã lumea trebuie sã se-ntoarcã degrabã în sat.
- Tocmai ne-am întâlnit cu Ji-san. - ªi? A vãzut ceva?
Da. În pãdure. Ceva rãu.
- Toate pãsãrile au dispãrut. - Chiar ºi animalele.
Eu dau o fugã pânã la Ji-san în turnul de pazã.
Voi trei grãbiþi-vã acasã!
Bine.
E ceva acolo.
Ji-san, ai vãzut ºi matale?
Vãzut. Nu e omenesc.
Bãtrâna cea înþeleaptã a chemat pe toatã lumea înapoi în sat.
Priveºte.
- E un demon! - Un demon?
Fugi, Yakul! Fugi!
Se-ndreaptã spre sat. Trebuie sã-l opresc.
Prinþule Ashitaka, aºteaptã!
Fii cu bãgare de seamã! E blestemat! Sã nu care cumva sã te-atingã!
Yakul!
Înfrânge-þi mânia, preamãrite!
Fie cã eºti zeu, fie cã eºti demon...
ai milã de noi!
- Monstrul! - Sã ne grãbim!
Fã cale-ntoarsã! Te rog, cruþã satul nostru!
Opreºte-te! Te rog, opreºte-te!
Ridicã-te!
Kaya!
- Fugiþi! - Sã mergem! Mai repede!
- I-a venit de hac! - Ashitaka!
- Aduceþi-o pe bãtrâna înþeleaptã! - Încã nu stingeþi focul.
Grãbiþi-vã!
Ashitaka!
- Ajutã-l. - Eºti teafãr?
Kaya, n-o atinge. Rana are ceva demonic.
Prinþul a fost rãnit.
- Unde e bãtrâna? - Vine. Vine acum!
Toatã lumea sã stea deoparte de el.
- Ce e de fãcut? - Copilo, ia asta ºi toarnã încet pe ranã.
Oh, zeu neºtiut al urii ºi mâniei...
Mã înclin înaintea ta.
Vom ridica o movilã ºi vom rosti rugãciuni...
pe locul unde ai cãzut.
Odihneºte-te în tihnã ºi nu purta urã sãtenilor de aici.
Fiinþe nemernice ce sunteþi...
cât de curând veþi simþi ura mea...
ºi veþi suferi aºa cum ºi eu am suferit.
Mã tem cã e de rãu.
Pietrele îmi spun cã Zeul Mistreþ venea de departe dinspre apus.
Avea în el un fel de otravã care l-a fãcut sã turbeze...
o mânie otrãvitoare ce-i rodea necontenit inima ºi trupul...
ºi care l-a preschimbat într-un demon.
Prinþule Ashitaka...
Da.
Sã vadã toatã lumea braþul tãu drept.
Ce înseamnã asta?
Prinþule Ashitaka, eºti gata...
sã afli ce soartã þi-au prezis pietrele?
Da. Eram pregãtit din clipa în care mi-am lãsat sãgeata sã zboare.
Boala se va întinde în întregul trup, os ºi carne deopotrivã.
Vei avea de îndurat o durere cumplitã ºi în cele din urmã îþi va aduce moartea.
Nu putem face nimic?
Prinþul a fost rãnit în timp ce apãra satul ºi ne salva vieþile.
Sã stãm cu mâinile-n sân aºteptând sã moarã?
Nu stã în puterile tale sã-þi schimbi soarta...
Cu toate astea poþi sã-i ieºi în cale sã o întâmpini, dacã vrei.
Priviþi.
Grãuntele ãsta de fier a fost gãsit în trupul mistreþului.
El a fost cauza durerii.
I-a sfãrâmat oasele ºi l-a ars adânc pe dinãuntru.
Asta l-a preschimbat într-un demon.
Existã mult rãu în þinuturile de la apus, Prinþule Ashitaka.
Soarta ta e sã mergi acolo ºi sã vezi ce poþi vedea cu ochi neîntunecaþi de urã.
Poate gãseºti o cale sã ridici blestemul.
- Înþelegi? - Da.
Suntem ultimii rãmaºi dintre Emishi.
500 de ani au trecut de când împãratul ne-a distrus poporul...
ºi i-a alungat spre rãsãrit pe cei ce-au trãit.
Câþiva au reuºit sã-ºi ducã viaþa aici vreme de câþiva ani...
dar sângele poporului nostru e din ce în ce mai apos...
odatã cu trecerea anilor.
Acum a venit vremea ca ultimul nostru prinþ...
sã-ºi taie pãrul ºi sã ne pãrãseascã?
Uneori cred cã zeii îºi bat joc de noi.
Legile noastre ne opresc sã-þi fim alãturi când te desparþi de noi.
Orice s-ar întâmpla de acum înainte tu eºti mort pentru noi.
Cu bine.
Ashitaka.
Kaya, ce cauþi aici? ªtii cã e interzis.
Crezi cã-mi pasã? Am venit sã-þi dau asta ca sã nu uiþi de surioara ta.
Pumnalul tãu de cristal. Kaya, nu-l pot lua.
Ia-l frãþioare, sã te apere de rãu.
Trebuie sã-l iei. Te rog, vreau sã þi-l dãruiesc...
ca sã nu uiþi.
Kaya, doar ºtii cã nu te-aº putea uita niciodatã.
O luptã?
Nu, un mãcel.
Unde fugi? Vino-ncoace, laºule!
Sunt neînarmaþi! Atacã!
- Acolo! Sus pe deal! - Un luptãtor!
- Pe el! Pe el! - Bun! Al meu e!
Înceteazã!
- Opreºte-te! - Braþul meu! Ce se-ntâmplã?
- Prindeþi-l! - Repede! Sã nu cumva sã scape!
Faceþi loc! Nu vã zic de douã ori!
Un demon.
Pata se mãreºte.
Porcãria asta o numeºti tu supã?
Ia sã vedem ce se-ntâmplã.
Ajunge?
Ce-i asta? Ãºtia nu-s bani.
Dã-mi orezul înapoi, hoþule.
Se poate sã-mi arunc puþin ochii?
Fã ce vrei.
Dar... Dar asta e o bucãþicã de aur pur, femeie neºtiutoare.
Dacã bani vrei, plãtesc eu orezul omului ºi iau eu asta.
Ce zici? Oameni buni...
E cineva pe-aici ce-ar putea sã-mi spunã cât valoreazã asta?
Nu? Bine.
Oi fi eu doar un cãlugãr dar cred cã pe puþin trei saci de orez.
Chiar aºa. Poate chiar mai mult.
- Hei, stai niþel. Unde pleci? - Stai pe loc! Dã-mi înapoi aurul!
Hei! Ce atâta grabã? Nu poþi pleca tocmai acum.
Abia ne-am întâlnit.
Acum cã am luat orezul toate-s bune.
Nu eºti prea vorbãreþ. Nu-i nimic. Nici sã nu te gândeºti sã-mi mulþumeºti.
A fost plãcerea mea. De fapt, într-un fel eu ar cam trebui sã-þi mulþumesc.
Vezi tu, am nimerit din greºealã în acea luptã.
Am vãzut ce le-ai fãcut samurailor.
Ai bãgat de seamã?
Aºa se-ntâmplã când umbli cu aurul la vedere.
O s-aºtepte pânã adormim ºi dupã aia o sã ne taie beregata.
Ce zici, le arãtãm ce bine stãm cu fuga?
Deci, creatura aia demonicã era de fapt un mistreþ uriaº.
I-am luat-o pe urme cãtre apus prin munþi...
acolo unde samuraii atacaserã acei oameni, dar...
Ai pierdut-o. Eh, asta e. Vezi locul ãsta?
Când am trecut pe-aici, în urmã cu câþiva ani, aici era un minunat sãtuc.
Dar poate au venit apele...
ori poate pãmântul ori focul.
Acum totul e lipsit de viaþã.
În zilele noastre, suntem înconjuraþi de mii de spirite furioase...
moarte de rãzboaie, boli, foamete dar nimãnui nu-i pasã.
Zici cã te-apasã un blestem? Ei ºi? La fel se-ntâmplã cu-ntreaga lume.
Nu trebuia sã mã lupt în acel sat. Doi oameni au pierit din cauza mea.
Asta-i soarta samurailor.
Mai câºtigã, mai ºi pierd. Hai, dã-mi farfuria!
Toatã lumea moare, bãiete. Unii mai devreme, alþii mai târziu.
De la vlãdicã la opincã.
Umbla vorba cã împãratul a promis...
un munte de aur celui ce-l va face sã trãiascã în veci.
Frumos vas. Am mai vãzut doar unul ca el.
Ai auzit pânã acum de poporul Emishi? Se zice cã pot cãlãri antilopele roºii.
ªi tot ei folosesc sãgeþi cu vârfurile de piatrã. Ca tine.
Doar cã au dispãrut acum 500 de ani.
Fii fãrã grijã. N-o sã spun nimãnui de unde vii.
Oricum, am treburi mai importante.
Ai mai vãzut vreodatã aºa ceva?
- Niciodatã. - A fost gãsit în mistreþul uriaº.
În interiorul lui. ªi pot sã jur cã bucãþica asta de fier i-a adus sfârºitul.
Existã un loc sus în munþi departe spre apus de aici.
Acolo hãlãduieºte Duhul Pãdurii, un loc nespus de primejdios pentru oameni.
- Sã intri acolo e moarte curatã. - Duhul Pãdurii?
Se zice cã acolo toate fiarele sunt uriaºe...
aºa precum erau la începutul timpului.
Ne vedem acolo, prietene.
Haideþi! Miºcaþi-vã!
Dii! Miºcã! Dii!
Fii atent la încãrcãturã!
Cu cât ducem mai repede orezul acasã cu atât mai repede mâncãm. Hai!
Vin încoace... Lupii!
Nu lãsaþi boii sã se sperie! Staþi liniºtiþi! Ocupaþi-vã posturile!
Sã nu cumva sã se ude praful de puºcã. Aºteptaþi-i sã intre în bãtaia armelor.
- Fiþi pregãtiþi. Foc! - Foc!
- Încã o datã. Foc! - Foc!
Asta a fost tot? Nu erau cine ºtie ce.
Ãºtia sunt doar puii. Stai s-o vezi pe lupoaicã.
Unde sunt?
Uite-o!
Vino.
I-am venit de hac!
Nu uita cã e un zeu. Nu moare ea din asta.
- A distrus ceva nu glumã. - Sã-i dãm drumul.
Cum rãmâne cu oamenii ce i-a împins în gol?
Sunt morþi. Sã-i ducem acasã pe cei vii.
Respirã încã.
Nu te da bãtut.
Numele meu e Ashitaka!
Vin de departe, din þinuturile de la rãsãrit.
Sunteþi zei? Am ajuns oare în cele din urmã pe tãrâmurile Duhului Pãdurii?
Pleacã.
Ajutor!
Un kodama. Nu credeam sã gãsesc unul pe-aici.
Stai liniºtit. Doar nu vrei sã-þi înrãutãþeºti rãnile, aºa-i?
E un duh al copacilor. Aduce noroc. E semn cã pãdurea asta e nevãtãmatã.
Dar o sã-ºi aducã stãpânul drept la noi.
Stãpânul? Adicã lupii de mai-nainte?
Nu, un adevãrat monstru, cu înfãþiºare de cerb uriaº...
doar cã uneori, se zice cã are ºi chip de om ºi noaptea...
A dispãrut!
Suntem pierduþi!
- Oh, nu! - Dacã Yakul nu se teme...
atunci nici noi n-avem de ce.
Ne-ngãdui sã trecem prin pãdurea ta, micuþule?
Dragã domnule, eu zic sã facem cale-ntoarsã.
Nu mai ºtiu dacã am pomenit cã nici un om n-a ieºit viu din pãdurile astea.
E o potecã de cealaltã parte a râului.
Curentul e prea puternic pentru a trece ºi rãnile prietenului tãu sunt serioase.
Trebuie sã ajungem cât mai degrabã.
Hei, micuþule, ne-arãþi calea sau vrei sã ne rãtãceºti?
Domnule, pot sã bag mâna-n foc cã n-au de gând sã ne-ajute s-ajungem acasã.
Doamne, sunt cu sutele.
Priveºte. Aia trebuie sã fie mama lor.
Un copac minunat.
Urmele lupilor ºi ale fetei.
Probabil aici trãiesc ei patru.
Domnule, cred cã ne-am rãtãcit.
Locul ãsta e pentru zei ºi demoni.
Eu cred cã n-avem de ce sã ne temem. Ne odihnim puþin.
Alte urme?
Orice le-a fãcut...
le-a fãcut de curând.
Domnule! Ai pãþit ceva?
Domnule, eºti teafãr? Te-ai albit deodatã la chip.
Te-am prevenit despre acest loc.
- N-ai vãzut nimic? - Ce anume?
Ei, lasã.
Încã puþin. Aproape am ajuns.
Îmi pare rãu.
A dispãrut...
Curios lucru. Dintr-o datã nu mai e greu deloc.
Mâna, nu... Nu mã mai doare.
S-a vindecat! Ba nu, e tot ruptã.
Domnule, aveai dreptate! Am ajuns acasã, aºa cum ai zis.
- O fortãreaþã. - E Cetatea de Fier al stãpânei Eboshi.
Facem fier din minereurile din nisip.
Hei!
Bunã!
- A ieºit cineva din pãdure. - O fi fata lup?
Hei, eu sunt!
Kohroku, cel ce mânã boii!
E Kohroku! E în viaþã! Kohroku trãieºte!
E adevãrat. Vine-ncoace.
Sã mergem sã vedem.
Ce-i balamucul ãsta?
Încerc sã socotesc ceva aici, gura!
N-ai auzit? Kohroku s-a întors din morþi.
Ce tot spui?
- Nu pot sã-mi cred ochilor! - Ce s-a întâmplat cu ceilalþi?
- Da. Ce ºtii de fiul meu? - Din pãcate doar noi am scãpat.
- Soldaþii nu mor niciodatã. - Faceþi loc.
Cãpitane, bãrbatul acela în haine ciudate...
Cine poate fi?
Fãrã doar ºi poate un strãin.
Ascultaþi-mã bine! Strãinul ne-a salvat vieþile.
A purtat soldatul în spate pânã aici.
Þineþi minte asta!
Fii atent la mânã.
Staþi pe loc!
Îþi suntem îndatoraþi strãine cã ne-ai adus oamenii înapoi...
dar e ceva putred aici.
Ai ajuns aici la fel de repede ca noi ºi asta trecând prin pãdurea interzisã.
ªi pe deasupra, aveai cu tine ºi doi bãrbaþi grav rãniþi...
- Vrei poate sã dau crezare cã... - Kohroku!
- Eºti teafãr! - Toki, draga mea!
Uitã-te la tine! Cum o sã mai mâni acum boii în halul ãsta?
- Dar... floricica mea... - M-ai speriat de moarte!
Nu mã lua cu "floricele". Mai bine te mâncau lupii.
ªi dupã aia gãseam ºi eu un bãrbat mai de soi.
Dulceaþã, nu putem lãsa asta pe mai târziu?
Toki, pãstreazã dulcegãriile pe altã datã.
Cât despre tine, Gonza, halal cãpitan de oºti mai eºti...
te plimbi de colo-colo þanþoº abia dupã ce trece pericolul.
- Pe-aici nu pui osul la treabã. - Asta nu-i adevãrat.
Mulþumesc, strãine. Soþul meu e un netot dar mã bucur cã e teafãr.
Mã bucur. Începusem sã cred
cã am fãcut o mare greºealã aducându-l acasã.
De ce nu dai jos masca?
Pun pariu cã eºti frumuºel.
Gonza!
Mai târziu adu-l pe strãin la mine.
Vreau sã-i mulþumesc chiar eu.
- Kohroku. - Da?
Mã bucur cã eºti teafãr. Sã ºtii cã-mi pare rãu.
- Da. - N-ar trebui sã-i spui asta, stãpânã.
Dacã eºti prea bunã cu el þi se suie-n cap.
Iartã-mã ºi tu, Toki.
E vina mea. Trebuia sã fiu mai atentã.
Nu-i nimic. Stãpânã, dacã n-ai fi fost acolo...
lupii ar fi fãcut prãpãd ºi-acum ar fi trebuit sã ne cãutãm toate bãrbaþi.
Odihneºte-te puþin, cãlãtorule. Ne vedem la cãderea serii.
Hei! ªtiam eu cã eºti frumuºel.
Trageþi!
Când te gândeºti cã s-au bãtut cu lupii sã aducã orezul ãsta...
Toarnã aici!
E aici?
- Da. Da. - Unde?
Acolo.
Avea dreptate Toki. E frumuºel foc.
- Da, nu-i rãu deloc. - ªi e aºa tânãr.
ªi asta-i o problemã?
Ia mai tãceþi din gurã!
Da! Sunt destui bãrbaþi frumoºi aici.
Am vãzut vite mai frumoase.
Strãine, nu vrei sã vii la noi?
- E de-o mie de ori mai bine decât aici. - Da!
Femeie, ne-am riscat vieþile sã aducem orezul pe care-l mâncaþi... Fii atentã.
Zãu? ªi cine-a fãcut fierul cu care aþi plãtit orezul? Ia zi.
Da, noi muncim de ne spetim ºi voi porcilor dormiþi!
De fapt, dacã nu-i cu bãnat, chiar aº vrea sã vãd cum munciþi, doamnelor.
- Zãu? - Trebuie sã ne-aranjãm în seara asta.
- Da-da-da! - Sã ne facem frumoase.
- Sã vii neapãrat. - Sã nu cumva sã uiþi. O sã te-aºteptãm.
E mai bine sã nu le bagi prea mult în seamã.
Stãpâna Eboshi le rãsfaþã. Acum li s-a urcat la cap.
Se zice cã dacã femeile sunt fericite întregul sat e fericit.
Fericit? Nu zãu! Cu femeile astea pe cap?
Femeile ca ele sunt o ruºine. Ele murdãresc fierul.
Stãpâna Eboshi aduce aici...
toate muierile ce le gãseºte.
Stãpâna are inimã bunã.
- Moºule, vezi cã-þi cade orezul din gurã. - Mda, aºa e.
De când a apãrut ea toate sunt pe dos.
Aºa e. Aºa e. Femeia asta nu se teme nici mãcar de zei.
Ar fi trebuit sã vezi ce-a fãcut cu Nago, am dreptate?
Cine e Nago?
Uriaºul zeu al rãzboiului. El stãpânea odatã întreaga pãdure.
Nu puteam nici sã ne-apropiem de pãdure cu el prin preajmã.
Stãteam cu braþele-ncruciºate zgâindu-ne la o turmã de mistreþi furioºi.
Vezi tu, fierul din nisipul de sub cetate se terminase.
Aºa cã am încercat sã scoatem fierul din munte...
dar Nago n-a îngãduit asta.
De fapt, ca sã putem sãpa pentru fier...
a trebuit sã tãiem pãdurile ºi asta l-a scos din sãrite pe mistreþ.
E criþã.
ªi-ntr-o zi a venit stãpâna Eboshi aducând luptãtori ºi puºti.
Bãiete, ce s-a întâmplat?
Te doare mâna?
Nu. Mã gândeam doar la Zeul Mistreþ.
Mã gândeam cã a murit cu sufletul plin de urã.
Iartã-mã cã te-am fãcut sã aºtepþi, strãine.
E un fier bun.
Încã nu eram gata pentru transportul de mâine.
- Sã ne odihnim. Spune-le ºi celorlalþi. - Da, stãpânã.
Unii sunt de pãrere cã eºti o iscoadã a fetei lup sau al Lordului Asano.
Multã lume a pus ochii pe fierul de aici.
Ce te-aduce pe aceste meleaguri?
Cred cã ºtii ce e asta.
A sfãrâmat oasele unui mistreþ uriaº...
a fãcut sã-i putrezeascã carnea ºi l-a preschimbat într-un monstru.
Am luptat cu el, ºi am fost pedepsit pentru asta cu acest semn pe braþ...
ce în curând mã va ucide.
De unde vii? N-am mai vãzut pânã acum o antilopã roºie.
Vin de foarte departe.
Nu-þi pot spune mai mult de-atât.
Rãspunde la-ntrebarea stãpânei cã de nu te spintec în douã.
Ce ai de gând acum? ªi de ce ai venit pânã aici?
Sã vãd cu ochi neîntunecaþi de urã.
"Ochi neîntunecaþi"?
Acum am înþeles. Vino. Am sã-þi arãt toate secretele mele.
- E-nþelept, stãpânã? - Gonza, ai tu grijã de restul.
Asta e grãdina mea. Nimeni nu îndrãzneºte sã intre aici.
Urmeazã-mã dacã vrei sã-mi afli secretul.
Seara bunã.
Abia ce-am terminat-o, stãpânã.
- ªi totuºi e grea. - Încearcã s-o strângi mai bine.
Stãpânã, dacã am încerca sã le facem mai uºoare s-ar face bucãþi.
O sã-i daþi voi de cap. Nu sunt pentru mine.
Sunt pentru celelalte femei de aici.
Asta vreau sã vãd ºi eu.
Ãsta e ultimul tip de puºcã fãcut de oamenii pe care-i vezi.
Cele pe care le-am adus s-au dovedit a fi mult prea grele.
Astea vor ucide monºtrii pãdurilor ºi vor
strãpunge ºi cea mai groasã armurã de samurai.
Ai mare grijã bãiete. Stãpâna noastrã vrea sã stãpâneascã lumea.
Îmi pare rãu cã v-am pus la atâta treabã. O sã trimit îndatã niºte vin.
Ar fi grozav.
Întâi furi pãdurea mistreþului ºi îl preschimbi într-un demon.
Acum încerci sã faci arme ºi mai ucigãtoare.
De câtã urã ºi durere crezi cã avem nevoie?
Da, eu am fost cea care a împuºcat mistreþul ºi-mi pare rãu cã suferi.
Sincer.
Animal fãrã minte. Asupra mea ar fi trebuit sã arunce blestemul.
Braþul tãu drept vrea sã mã ucidã, Ashitaka?
Dacã asta ar ridica blestemul l-aº lãsa sã te sfâºie-n bucãþi.
Dar asta nu ar pune capãt omorurilor, aºa-i?
Nu. Ar trebui sã ne omori pe toþi ca sã fii cu inima-mpãcatã.
Stãpânã, Osa vrea sã spunã ceva.
Iartã-mã, stãpânã...
dar nu trebuie sã iei în râs vorbele bãiatului.
Tinere, asemeni þie, ºtiu ºi eu ce e mânia...
ºi durerea ºi disperarea, dar...
Nu trebuie sã te rãzbuni pe doamna noastrã Eboshi.
Ea este singura care...
s-a uitat la noi ca la fiinþe omeneºti.
Suntem leproºi. Lumea ne urãºte ºi se teme de noi.
Dar ea... Ea ne-a luat în grijã...
ºi ne-a spãlat carnea putrezitã ºi ne-a bandajat.
Osa!
Viaþa înseamnã suferinþã.
Nu e uºor. Lumea însãºi e blestematã.
Dar trebuie sã gãseºti un scop sã trãieºti în continuare.
Îmi pare rãu. Vorbesc prostii.
Se tot întorc.
Noapte de noapte, sãdesc copaci...
încercând sã preschimbe din nou muntele în pãdure.
Ashitaka, rãmâi. Ajutã-mã sã ucid Duhul Pãdurii.
Ai face asta? Ai ucide inima pãdurii?
Fãrã el animalele ar fi din nou doar fiare fãrã minte.
Când aici nu vor mai fi pãduri ºi nici lupi...
aceste pustiuri vor fi cele mai bogate locuri de pe pãmânt...
ºi Prinþesa Mononoke va redeveni om.
- Prinþesa Mononoke? - Prinþesa Duhurilor...
a spiritelor, fiarelor ºi vechilor zei.
Lupii i-au luat în stãpânire sufletul ºi acum tot ce vrea e sã mã ucidã.
Legenda spune cã sângele Marelui Duh al Pãdurii poate lecui orice.
Poate i-ar putea lecui pe bieþii leproºi.
ªi poate cã þi-ar putea ridica blestemul, Ashitaka.
Stãpânã!
Cum þi se pare acum? E mai bunã?
Merge ca unsã. Cel mai bun lucru pentru a stãpâni lumea.
Dar e încã prea grea pentru fete.
Am înþeles.
Ai venit...
- Seara bunã. Se poate sã vã dau o mânã de ajutor?
Hei, stai puþin...
Pot sã-ncerc?
Nu-i nimic. Dacã el vrea...
Dar... Dar...
Când oboseºti sã-mi spui.
N-o sã dureze mult.
Strânge bine kimono-ul, fato.
Eºti grozav n-am ce zice dar n-o sã poþi pãstra ritmul ãsta.
Muncã grea, nu?
Aºa e, ºi muncim neîntrerupt câte patru zile.
- Nu e o viaþã uºoarã. - Da. Cred cã da.
Dar e de-o mie de ori mai bine aici ca la oraº, nu?
Da. Aici mâncãm pe pofta inimii ºi bãrbaþii nu ne dau bãtaie de cap.
Decât dacã vrem noi.
- Cum? - Nu se poate sã pleci mâine.
- Nu mai poþi sta puþin? - Poþi rãmâne la noi.
Vã mulþumesc mult, dar trebuie sã gãsesc ceva în pãdure.
E aici.
Vin lupii! E prinþesa lupilor!
Stai! Opreºte-te!
Nu vreau sã mã lupt cu tine! Nu-þi sunt duºman!
Aici! Aici e! Sus pe acoperiº!
Grãbiþi-vã! Vrea sã o ucidã pe stãpânã!
- Cineva sã-i taie calea! - Se-ndreaptã spre fierãrie!
Nu lãsaþi focurile sã se stingã! Puºcaºii sã fie gata.
Hai, hai, miºcã!
- E în mâinile noastre! - Câte o armã pentru fiecare!
Toatã lumea sã apere Cetatea de Fier.
- Toki, e pe acoperiº. - Nu vã agitaþi.
Daþi înainte la foale.
Orice ar fi, nu putem lãsa focul sã se stingã.
- E singurã? - Da. N-are scãpare.
Am încolþit-o. De data asta vrea sã vã ia viaþa.
Mai vedem noi. Sã mergem.
Faceþi loc pentru stãpânã!
Prinþesã a Duhurilor mã auzi?
Dacã pe mine mã vrei aici sunt.
Dacã vrei sã te rãzbuni pentru toate animalele ce le-am ucis...
vreau sã-þi arãt douã femei.
ªi ele vor sã-ºi rãzbune bãrbaþii uciºi de lupii tãi.
Vino-ncoace, ticãloaso! Soþul meu e mort din cauza ta.
Daþi-vã la o parte!
Puºcaºii, fiþi pregãtiþi!
E o capcanã. Aºteaptã!
Prinþesã a Zeilor Lupi! Nu coborî! Întoarce-te înapoi în pãdure!
Te rog, ascultã-mã! Nu-þi irosi singurã viaþa.
- Sã-l fac sã tacã? - Lasã-l.
- Lasã sã facã ce pofteºte. - Dar...
Am nimerit-o!
Staþi pe loc. Chiar dacã tai capul unui lup tot poate sã muºte.
- Ce? - Ochiþi locul unde va cãdea.
Am înþeles.
Foc.
- Mori! - Nu vã apropiaþi!
Ce-a fost asta?
Revino-þi.
Opreºte-te!
- Jupoaie-o! - Ucide-o, stãpânã! Ucide-o!
- Eºti teafãr, cãpitane? - Sunt bine.
Lãsaþi-mã în pace! Valea!
Da, domnule!
Trãdãtorule! Eºti o iscoadã de-a lupilor, nu-i aºa?
Nu miºca!
Dã-te din calea mea.
- Ce-þi veni, bãiete? - Opreºte-te.
Viaþa fetei îmi aparþine.
Sunt încredinþatã cã-þi va fi o nevastã încântãtoare.
Un demon te stãpâneºte. Vã stãpâneºte pe amândoi.
Uitaþi-vã cu atenþie!
Aºa aratã ura când te cuprinde.
Mã roade pe dinãuntru ºi-n curând îmi va curma zilele.
Frica ºi mânia o fac sã sporeascã.
Blestemul ãsta al tãu a ajuns sã mã calce pe nervi, Ashitaka.
Lasã-mã sã-l retez!
- Stãpânã! - Stãpânã Eboshi!
Sã vinã cineva sã mã ajute.
Stãpânã!
Nu vã faceþi griji. E doar ameþitã. Va fi bine.
Stãpânã Eboshi!
Cât despre mine... plec. ªi o s-o iau cu mine pe fata lup.
Ba vezi sã nu! Nimeni nu se poartã cu stãpâna mea în felul ãsta!
Miºcã ºi trag!
Kiyo, ce faci?
Cum poate încã sã meargã?
- Stãpâna e teafãrã? - Da cãpitane, nevãtãmatã.
Sã-mi aducã cineva arma! Puºcaºii sã vinã aici într-o clipitã.
Nu pleacã de-aici în viaþã!
Toki, vino aici repede.
Ce... s-a întâmplat?
Domnule, nu te pot lãsa sã treci.
Porþile sunt închise ºi nu pot fi deschise.
- Întoarce-te, te rog. - Nu am uitat cã ne-ai adus oamenii înapoi.
- Nu vrem sã-þi facem rãu. - Te rugãm!
Dimineaþã am trecut prin aceastã poartã.
Acum voi pleca în acelaºi fel.
Nu vorbi prostii. Abia zece oameni dacã pot deschide poarta.
Opreºte-te! Îþi grãbeºti sfârºitul.
Se deschide.
Faceþi loc!
Lupii atacã! Þintiþi!
E teafãrã! Prinþesa voastrã e în siguranþã cu mine!
Staþi unde sunteþi! O aduc eu. Sã mergem, Yakul.
Aveþi mulþumirile mele.
Mult noroc, strãine.
Înceteazã!
Lasã-l! E al meu!
Oamenii lui l-au împuºcat. E pe moarte.
De ce m-ai împiedicat s-o ucid? De ce eºti încã în viaþã?
N-am vrut ca ei sã te ucidã. De asta.
Nu mi-e fricã de moarte. Aº face orice sã vã þin pe voi, oamenii, departe de pãdure.
Am ºtiut asta din prima clipã în care te-am vãzut.
ªi nu mi-e fricã nici de tine! Ar trebui sã te ucid pentru ce-ai fãcut!
Femeia aceea e rea ºi nimeni nu mã poate opri sã o ucid.
Las-o pe ea.
Destul! Nu mai ascult ce zici!
Eºti atât de frumoasã.
Ce e, San? Vrei sã-i ronþãi faþa?
Tribul maimuþelor.
Maimuþelor, cum îndrãzniþi sã arãtaþi atâta lipsã de respect Tribului Lupilor?
Asta e pãdurea noastrã.
Omul. Daþi-ni-l nouã.
Daþi-ne omul ºi plecaþi.
Plecaþi înainte sã-mi înfig colþii în voi.
- Nu plecãm. - Vrem sã mâncãm omul.
Da, lasã-ne sã mâncãm acea creaturã.
V-aþi pierdut minþile? Ce s-a întâmplat de v-aþi schimbat în halul ãsta?
De când mãnâncã maimuþele carne de om?
Dacã mâncãm omul îi vom lua puterea...
ºi-i vom putea alunga pe ceilalþi oameni.
- Dã-ne omul. - Nu.
ªtiþi foarte bine cã nu puteþi fura puterea oamenilor mâncându-i.
Dar vã va preschimba în altceva, ceva mai rãu chiar decât oamenii.
Noi sãdim copaci. Oamenii îi doboarã. Pãdurea nu mai creºte la loc.
Dacã ucidem oamenii salvãm pãdurea.
Nu vã pierdeþi speranþa. O scoatem cumva la capãt.
Duhul Pãdurii e cu noi.
Sãdiþi mai departe copaci ºi într-o zi vom rãzbi.
Duhul Pãdurii nu vrea sã se lupte. Vom muri cu toþii.
Fetei lup nu-i pasã. Ea e om.
Destul! Vã sfâºii în mii de bucãþi dacã mai trãncãniþi.
Daþi-le pace!
Nu vã puneþi mintea cu ele. Nu-i nimic.
Voi doi luaþi-o înainte. Mã rãfuiesc eu cu omul.
- ªi antilopa? - Da.
O putem mânca?
Nu. Duceþi-vã acasã!
Vino la mine. Nu te teme. Nu-þi sunt duºman.
Nu fi sfios. Nu-þi fac nimic. Vreau doar sã mã ajuþi sã-l car.
Eºti înþelept. ªtii foarte bine cã nu e voie sã pui piciorul pe aceastã insulã.
Duhnesc a om.
Poþi pleca unde pofteºti. Eºti liber de-acum.
A apãrut în cele din urmã. Haideþi sã-l vedeþi.
Grãbiþi-vã netoþilor. E Cel Ce Umblã Noaptea.
Pentru el am stat atâta timp în pieile astea puturoase.
Nu putem, domnule. E un pãcat sã-l priveºti.
Ha! ªi mai ziceþi cã sunteþi cei mai mari vânãtori din vest.
Uitaþi. Avem o scrisoare semnatã de împãrat...
în care ni se iartã pãcatul de a tãia capul Marelui Duh al Pãdurii.
Legenda spune cã atunci când ziua se face noapte...
Duhul Pãdurii se preschimbã în Cel Ce Umblã Noaptea...
ºi la rãsãrit, redevine ce-a fost.
Vedeþi? Aºa e.
- Ia priveºte asta, stãpâne Jigo. - Ce anume?
Acolo.
Sunt cu sutele. N-am vãzut niciodatã atât de mulþi.
Mistreþii ãºtia nu-s de-aici.
Trebuie cã au mers luni întregi pentru a ajunge pe aceste meleaguri.
- Ãla e Okkoto! - Nu poate fi.
Se spune cã a murit acum 100 de ani.
Ba el e. Îi cunosc bine colþii.
Pare-se cã ºi-a adus întregul trib.
Ne-a vãzut! S-o ºtergem de-aici!
Hai odatã, mocoºiþilor! Miºcaþi-vã! Mai repede!
Gaura de glonþ nu mai e.
Yakul.
Þi-ai revenit în cele din urmã. Ar trebui sã-i mulþumeºti lui Yakul.
Nu te-a pãrãsit nici mãcar pentru o clipã.
De unde ºtii cum îl cheamã?
Mi-a spus, ºi mi-a spus ºi de tine...
de satul tãu, de poporul ºi pãdurea ta.
Duhul Pãdurii te-a readus la viaþã.
Vrea sã trãieºti.
Am avut cel mai ciudat vis cu putinþã. Mi-a apãrut în el o creaturã auritã.
Mãnâncã asta.
Mestecã.
Suntem aici sã ucidem oamenii ºi sã salvãm pãdurea.
Ce cautã oamenii aici?
Oamenii sunt peste tot.
Întoarceþi-vã pe muntele vostru. Omorâþi-i acolo.
Fata e San, fiica mea.
O sã-i ucidem aici. O sã salvãm pãdurea.
ªi celãlalt om de ce e aici?
A fost rãnit ºi Duhul Pãdurii l-a vindecat.
- Omul acesta nu ne e duºman! - Duhul Pãdurii l-a salvat?
A salvat viaþa ticãlosului ãsta?
De ce nu l-a salvat pe Nago?
Nu era el oare paznicul pãdurii? De ce?
Duhul Pãdurii poate da viaþã ºi tot el o poate lua.
Viaþa ºi moartea sunt ale lui ori poate voi mistreþii aþi uitat asta?
Minþi! Sunt convins cã v-aþi milogit de Duhul Pãdurii sã-i cruþe viaþa.
- Dar n-aþi fãcut asta pentru Nago, aºa-i? - Nago se temea de moarte.
ªi eu am în pieptul meu un glonþ otrãvit.
Nago a fugit, lãsându-se cuprins de întuneric.
Eu voi rãmâne aºteptându-mi moartea.
Mamã, roagã-l pe Duhul Pãdurii sã-þi salveze viaþa.
Am trãit destul, San.
În curând Duhul Pãdurii mã va lãsa sã mã odihnesc de-a pururi.
Asta nu se poate! În toþi aceºti ani l-ai apãrat!
Trebuie sã te salveze!
Nu ne amãgeºti tu pe noi. Nago era frumos ºi puternic.
N-ar fi fugit de nimic.
Voi, lupilor, l-aþi mâncat. Sunt sigur de asta!
Þine-þi gura! Ai grijã ce spui, porc murdar!
Zeii ai acestor munþi, ascultaþi vorbele mele.
Nago a murit departe de aceste locuri ºi eu sunt cel ce i-a curmat viaþa.
Se preschimbase într-un demon.
ªi într-o zi ne-a atacat satul.
Dacã nu credeþi ceea ce spun, uitaþi-vã la mâna mea, unde m-a atins.
Am venit aici sã-l rog pe Duhul Pãdurii sã ridice de pe mine blestemul lui Nago.
Mi-a vindecat rana glonþului dar semnul lãsat de demon e încã acolo.
Îmi va sfâºia sufletul ºi în cele din urmã mã va ucide.
Okkoto, un mistreþ cu care se poate discuta.
Nu, Lord Okkoto, aºteaptã! Te rog, nu-l mânca!
Oh, tu eºti puiul de om al lui Moro, aºa-i?
- Am auzit de tine. - Eºti orb.
Stai liniºtitã. Nu vreau sã-l mãnânc.
Nu-þi fã griji, San. Lord Okkoto...
am spus adevãrul despre moartea lui Nago.
Îþi dau crezare ºi îþi mulþumesc pentru asta, micuþule.
Sunt doar supãrat ºi ruºinat cã un asemenea demon s-a ridicat dintre noi.
Stãpâne atotputernic, este vreo cale prin care sã ridic blestemul ce mã apasã?
Pãrãseºte aceastã pãdure cãci de ne mai întâlnim te voi ucide.
Nu poþi învinge oamenii. Armele lor vã vor ucide pe toþi.
Priveºte-mi supuºii, Moro.
Din ce în ce mai puþini. Din ce în ce mai fãrã minte.
În curând vom fi doar un vânat ce guiþã...
pânã la a ajunge în farfuriile oamenilor.
ªi vrei sã riºti totul într-o singurã luptã?
Oamenii asta aºteaptã.
Nu cer ajutorul tribului lupilor.
Chiar dacã vom muri toþi...
va fi o luptã pe care oamenii n-o vor uita niciodatã.
Duhul Pãdurii.
Þineþi boii grãmadã! Hai odatã! Grãbiþi-vã!
Fiþi gata. Lãsaþi-i sã se-apropie. Foc!
Mâna mea!
- Reîncãrcaþi! Foc! - La atac!
Ticãloa...
Tare mã tem cã cineva va trebui sã-i împace.
Ia puºcaºii ºi ascunde-te dupã stânci!
Da, domnule.
Hai odatã! Nu þineþi în loc boii! Trebuie sã ne-ntoarcem în Cetatea de Fier!
Acolo!
- Unde? - Pe lângã munte!
- Vânãtorii sunt gata, domnule. - Nemaipomenit. Bravo, bãiatule.
Anunþã-i ºi pe ceilalþi. Ne miºcãm cât de curând.
Da, domnule.
- Bunã vremea, Jigo. - Mie-mi stã împãratul...
ca un junghi în coaste ºi tu eºti ocupatã sã te joci de-a rãzboiul cu Lordul Asano.
ªi vrei sã cred cã vizita ta aici n-are a face cu Lordul Asano?
Bineînþeles cã nu. Ce te-a fãcut sã crezi asta?
Va face pace dacã îi dau jumãtate din fierul meu.
Nu zãu? Lacom ticãlos, nu-i aºa?
Din partea mea poþi sã-i dai fierul.
Ascultã Eboshi, mistreþii se pregãtesc de luptã.
ªtii ce-nseamnã asta. Ai fãcut o promisiune.
Dupã ce pun mâna pe capul Duhului Pãdurii...
ne-ntoarcem ºi-l distrugem pe Lordul Asano împreunã, ce zici?
Ai grijã, stãpânã! Un cãlãreþ vine-ncoace! Grãbeºte-te!
Cã tot vorbeam de lup... Un mesager din partea Lordului Asano.
Avem oaspeþi. Fiþi atente, doamnelor.
Da, stãpânã.
Bine-ai revenit, stãpânã!
Pãi! Aºteaptã! Nici mãcar nu vrei sã vezi ce are de zis?
Lady Eboshi, stãpânã a Cetãþii de Fier!
Vin cu un mesaj din partea Lordului Asano.
Aþi luptat cu dârzenie ºi îndrãznealã.
Deschideþi poarta sã vorbim.
Ba te-auzim foarte bine de-acolo.
Stãpâna a scos muntele de sub stãpânirea zeilor ºi a fiarelor.
ªi-acum când are valoare vreþi sã puneþi mâna pe el.
N-o sã reuºiþi!
Ce neobrãzare! Cineva ar trebui sã vã dea o lecþie!
- O lecþie? Ce-i aia? - Nu ºtim cu ce...
se mãnâncã aºa ceva!
Vrei fierul nostru? Prinde!
Nemaipomenite femei.
Pentru ele n-are importanþã dacã se luptã...
cu zeii pãdurii sau cu samuraii. Nemaipomenite, cu adevãrat!
N-ar avea ce face altundeva.
- Puternicã bucãþicã de hârtie - Pãi, ce sã zic...
am strâns cu ea cei mai buni vânãtori ºi hãitaºi.
Nu uita cã nu vrem sã prindem orice fiarã ci un zeu.
- Fetelor. - Da, stãpânã! Ce s-a întâmplat?
ªtiþi voi de unde vine bucata asta de hârtie?
Chiar din mâinile împãratului.
- Împãratul? - Cine e împãratul?
Chiar nu ºtiþi?
- Nu! Ar trebui? - Nemaipomenit.
- Vã mulþumesc. - Da, stãpânã.
Cu fiecare zi în care tãiem copaci sau sãpãm dupã fier...
pãdurea ºi creaturile ei devin tot mai slabe.
Eu nu pierd vremea aici, Jigo.
Ascultã, îmi eºti datoare, ºi a venit vremea sã mã ajuþi.
Când ai avut nevoie de puºcaºi eu þi i-am dat.
Fãrã ei ai fi pierdut Cetatea de Fier.
Vai de mine. Sper cã nu a sunat a ameninþare!
Sã nu-mi spui cã împãratul crede basmele despre...
Duhul Pãdurii ºi viaþa veºnicã.
Nu ºtiu eu ce crede împãratul.
Eu sunt doar un umil cãlugãr ce încearcã sã-ºi facã un rost.
Eu îmi þin cuvântul dat. ªi sã ºtii cã am mai luptat cu mistreþii.
Sunt mai uºor de ucis decât Moro ºi puii ei aºa cã...
fã bine ºi cheamã-þi oamenii ce stau ascunºi dupã stânci, Jigo.
Care va sã zicã, ºtiai. Încã un lucru, doamna mea.
A trecut cumva pe-aici un strãin?
E un tânãr ce cãlãreºte o antilopã mare roºie.
A venit ºi a plecat.
Ce mai adunãturã!
Oamenii aceia nu sunt simpli vânãtori.
- Sunt ucigaºi. - Ucigaºi?
Stãpânã, îngãduie sã meargã ºi câteva din noi.
- Da, oamenii aceia dau de bãnuit. - Dacã se-ntâmplã ceva ce facem noi?
De-aici nu te putem ajuta.
Stãpânã, chiar tu ai spus cã mânuim armele mai bine ca bãrbaþii.
De-asta ºi vreau sã rãmâneþi aici, în Cetatea de Fier.
Pot þine piept zeilor pãdurii. De oameni mã tem însã.
Nu pot ºti ce-o sã se-ntâmple dupã ce ucidem Duhul Pãdurii.
Va fi destul pentru Jigo doar capul creaturii sau...
va dori sã punã mâna ºi pe fier?
Puºcaºii lui se pot întoarce împotriva noastrã...
ºi dacã va fi aºa, voi va trebui sã le þineþi piept.
Nu puteþi avea încredere în bãrbaþi, nu uitaþi asta.
Nu vã faceþi griji pentru domnia sa.
Voi fi lângã ea sã o apãr.
- De asta ne ºi temem. - Ce spuneþi?
Chiar dacã ai fi femeie tot un netot ai fi.
Vrei sã sari?
Sã pui capãt totului?
De-ndatã ce-þi vor reveni puterile semnul se va întinde ºi te va ucide.
Mã simt de parcã aº fi dormit sãptãmâni întregi.
Am visat cã San mi-a stat alãturi, îngrijindu-mã.
Am sperat cã vei plânge în somn.
Aºa aº fi putut sã-þi retez capul fãcându-te sã taci.
E o pãdure cu adevãrat minunatã. Okkoto ºi ai lui s-au pornit?
Da, bãiete, au pornit.
Copacii plâng pe mãsurã ce ei mor dar tu nu-i poþi auzi.
Eu stau aici... ºi ascult suferinþa pãdurii...
ºi simt în piept durerea fãcutã de glonþ...
ºi visez la ziua în care voi crãnþãni între fãlci capul celei ce m-a împuºcat.
Moro, de ce nu pot oamenii sã trãiascã în pace cu pãdurea?
Chiar trebuie sã ne luptãm?
Oamenii se pregãtesc pentru ultima luptã.
Flãcãrile armelor lor ne vor arde pe noi toþi.
ªi ce se va întâmpla cu San? Vrei sã moarã odatã cu tine?
Asta-þi pasã þie? Gândeºti egoist, precum un om.
San e fiica mea. Un lup al tribului.
Când moare pãdurea moare ºi ea.
Trebuie sã-i dai drumul! Ea nu e un lup! E om!
Tãcere, bãiete!
Cum îndrãzneºti sã vorbeºti aºa unui zeu?
I-am prins pãrinþii când îmi distrugeau pãdurea.
Mi-au aruncat la picioare copilul ºi au fugit.
În loc s-o mãnânc am crescut-o ca ºi când ar fi fost a mea.
Acum sãraca... urâta... frumoasa mea fiicã...
nu e nici lup nici om.
- Cum ai putea-o ajuta? - Nu ºtiu.
Dar mãcar am putea gãsi o cale sã trãiascã.
Cum? I te vei alãtura fiicei mele ºi vei lupta cu oamenii?
Nu. Asta n-ar aduce decât ºi mai multã urã.
Nimic nu poate fi fãcut, bãiete.
În curând semnul demonului se va întinde ºi te va ucide.
Pãrãseºte aceste locuri la rãsãrit. Întoarce-te ºi te voi ucide.
Te simþi mai bine?
Da, mulþumitã þie ºi Duhului Pãdurii.
Aºa.
Yakul, sper cã n-ai fost îngrijorat din pricina mea.
Se pare cã picioarele mele sunt încã ºovãitoare.
E atâta liniºte. Unde or fi dispãrut micii noºtri prieteni kodama.
De-aici simt mirosul fierãriei.
Îþi mulþumesc cã ne-ai arãtat calea. Mai am doar o rugãminte.
Vrei sã-i dai lui San asta?
Sã mergem.
Duhneºte ºi îmi arde ochii.
Asta ºi plãnuiesc. Încearcã sã ne ia mirosul.
Iar femeia aia nenorocitã.
ªtie cã suntem aici.
- E o capcanã fãrã rost. - Capcanã?
Încearcã sã ademeneascã mistreþii din pãdure.
Dar oamenii pun ºi altceva la cale.
În cazul ãsta trebuie sã-l gãsim cât mai repede pe
Okkoto ºi sã-l oprim, altfel vor fi toþi uciºi.
Okkoto e prea încãpãþânat. Nu ne va asculta. Nici el ºi nici ceilalþi.
Se poate sã ºtie cã e o capcanã. Dar sunt mult prea mândri.
ªi ultimul în viaþã tot se va arunca orbeºte în luptã.
Pentru ce taie copacii?
- Sã-i mânie. Asta-i va împiedica sã gândeascã.
Mamã, trebuie sã mã duc. Okkoto e orb.
Eu voi fi ochii lui. Înþelegi?
Fã cum crezi de cuviinþã.
ªtii... Bãiatul acela ar fi vrut sã împartã viaþa cu tine.
Îi urãsc pe toþi oamenii!
De la Ashitaka pentru mine?
- Frumos. - Voi doi staþi împreunã cu San.
- Eu trebuie sã mã duc la Duhul Pãdurii. - Sã mergem.
Tribul lui Moro a venit sã lupte alãturi de voi.
Unde îl pot afla pe Lordul Okkoto?
Mulþumesc, prietene.
Se-aude din Cetatea de Fier.
Sã mergem!
- Cine-i acolo? - Samurai.
- Opreºte! - La o parte!
Ce naiba a fost ãla?
Nu irosiþi sãgeþile. Nu-l puteþi atinge.
- Oricum e pierdut. - Nu mai trageþi!
- Toki, vino repede. - Nu se poate.
- E Ashitaka. - Deci nu e un duh.
- Ashitaka! - Toki!
- Sunteþi teferi? - Deocamdatã.
Samuraii Lordului Asano ne-au atacat acum când bãrbaþii nu mai sunt.
- Au crezut cã ne predãm. - Dar le-am arãtat noi!
- Chiar aºa! - Unde e Lady Eboshi?
A luat toþi bãrbaþii în putere ºi s-a dus sã ucidã Duhul Pãdurii.
Suntem înconjurate.
- Nu putem nici mãcar sã-i trimitem un mesaj.
Duhul Pãdurii. Asta lãmureºte exploziile.
Domnule, încã mai am arcul ºi sãgeþile tale.
Dar de pelerinã ºi ºa nu pomeneºti nimic?
- Pãi... - Vai ºi-amar de tine.
Mii de mulþumiri Kohroku.
O sã-ncerc sã vã aduc ajutoare. Mai rezistaþi?
Fii fãrã grijã. Putem turna peste ei oricând fier încins.
- Adu-o înapoi pe stãpâna noastrã! - Cât mai degrabã!
Am ratat. Încearcã sã se-apropie cu bãrci!
Du-te ºi ad-o pe stãpâna Eboshi. Noi o sã-i þinem în loc cât putem.
Mã întorc! Vã promit!
- Te aºteptãm! - Ai grijã!
Nu-l scãpaþi! Opriþi-l!
Vor sã ne taie calea. Mai repede, Yakul.
Voi doi, luaþi-o pe-acolo!
Miros de carne arsã.
Yakul!
Nu vã apropiaþi!
Lasã-mã sã vãd rana.
Va trebui sã rãmâi aici. Aºteaptã-mã! O sã mã întorc dupã tine.
Nu veni, stai!
Aproape am ajuns.
Cine eºti?
Strãinii nu au voie sã treacã mai departe.
Bine, dar vin din Cetatea de Fier.
Am un mesaj pentru Lady Eboshi. Spune-mi unde pot s-o gãsesc.
Nu-i aici. Dã-mi mie mesajul. Voi avea grijã sã-l primeascã.
Trebuie neapãrat sã vorbesc cu ea. Unde e?
E... Eºti chiar tu! Nu ai murit, bãiete?
Se pare cã oamenii voºtri au pãtimit mai multe ca mine.
- Am îngropat prieteni toatã ziua. - Îngrozitor! Îngrozitor!
- Cetatea de Fier e sub asediu. - Ce?
Femeile ºi leproºii s-au retras în spatele zidului interior.
- Trebuie sã ne grãbim. - Ticãloºii!
Asano o fi aºteptat sã plecãm noi.
Trebuie sã o gãsesc pe Lady Eboshi.
E plecatã sã vâneze Duhul Pãdurii.
Cineva trebuie s-o gãseascã.
Dacã ai terminat aici, carã-te. Voi, ãºtialalþi, puneþi mâna ºi sãpaþi.
- ªi Cetatea de Fier? - Chiar aºa! E casa noastrã!
Doar nu vreþi sã-i lãsãm sã moarã.
Aþi auzit ce-a zis. N-avem niciun moment de pierdut.
Trimiteþi un mesaj stãpânei!
Pãdurea e prea mare. Niciun mesager n-ar putea-o gãsi.
- Atunci trimiteþi un vânãtor. - Gãsiþi-o!
Stãpâna noastrã a fost amãgitã de Jigo.
Spune-mi, când v-aþi luptat cu mistreþii erau ºi lupi printre ei?
- Pãi... - Ai vãzut-o pe San, fata lup?
Nu ºtiu. Era negru ca smoala când ne-au atacat animalele.
Era. Am vãzut-o eu. Eram în primele rânduri.
Am vãzut totul. Totul.
- Ce s-a întâmplat? - Nu-mi dau seama!
Totul a fost atât de repede. Ca un coºmar.
Trupele lui Jigo ne-au pus în faþã pe post de momeli.
Nu ne-au spus nici de bombele îngropate sub picioarele noastre...
nici de cele ce cãdeau de sus.
Unde e San?
Liniºteºte-te. Încerc sã te scot.
E un lup aici! Veniþi încoa! Tinere stãpân, ce faci?
- Stãpâne! - Miºcã! Bãiete, ce crezi cã faci?
Trebuie sã o gãsesc pe Lady Eboshi. ªi lupul mã va ajuta.
Eºti de partea lor, nu-i aºa?
Faceþi loc!
Ce conteazã mai mult pentru voi? Capul Duhului Pãdurii sau cetatea?
Sãgeþile sunt otrãvite.
Ajunge!
Nu suntem sclavii nimãnui!
Hai! Sã dãm deoparte chestia asta! Acum, toþi odatã!
- Gata? - Hei-rup! Hei-rup!
Hei-rup! Hei-rup!
Aveþi grijã!
Dupã ce ieºiþi din mlaºtinã, adãpostiþi-vã lângã lac pânã ajungem.
Am înþeles!
- Ai grijã. Puºcaºii sunt de partea lui Jigo.
Ia astea. Acolo unde merg eu nu-mi sunt de niciun folos.
Du-te cu ei, Yakul. Aveþi grijã de el!
Gãseºte-o pe San! Acolo e ºi Lady Eboshi!
Haideþi. Nu vã opriþi. Tot înainte. Azi se va termina totul.
- Domnule. - Da, ce e? Aþi dat de ei?
Okkoto e grav rãnit dar el ºi fata lup se-ndreaptã spre locurile Duhului Pãdurii.
Au de gând sã-i cerºeascã ajutorul? Nu-i scãpaþi din ochi dar...
Sã nu cumva sã vã simtã. Duhul Pãdurii s-ar face nevãzut.
Da, stãpâne. Am înþeles.
Era mânjit cu sânge de mistreþ pe faþã, aºa-i?
Da. Un mic secret. În felul ãsta ascunde mirosul de om.
Aproape c-am ajuns la iazul Duhului Pãdurii. Încã puþin.
Nu te opri.
Ce-a fost asta?
Lord Okkoto, se întâmplã ceva. Nu trebuie sã ne oprim.
E ceva acolo.
Ce anume? Cu-atâta sânge-n aer nu-mi dau seama.
- Ar fi trebuit sã-mi dau seama! - Voi sunteþi de vinã.
Din cauza voastrã pãdurea va pieri.
Ce tot spuneþi? Ne-am luptat sã o salvãm. Aºa ne mulþumiþi?
- Tu aduci rãul! - Rãul vine, nici om, nici animal.
Cum adicã "nici om, nici animal"?
- Vine! - E sfârºitul nostru!
Luptãtori.
S-au întors.
S-au întors!
S-au întors la mine de pe tãrâmurile celor morþi.
- Înainte, luptãtorii mei! - Lord Okkoto, ascultã!
- Spre iazul Duhului Pãdurii! - Lord Okkoto, aºteaptã!
Nu, Lord Okkoto! Luptãtorii tãi nu s-au întors la tine.
Sunt oameni îmbrãcaþi în piei de mistreþ pentru a-ºi ascunde mirosul.
E o înºelãtorie!
Opreºte-te! E doar o înºelãtorie de-a oamenilor ca sã-i ducem la Duhul Pãdurii.
Ieºi la luminã, Duhule al Pãdurii! Dacã eºti cu adevãrat stãpân aici...
dã luptãtorilor mei puterea de a-i ucide pe oameni sã fie victorioºi.
Lord Okkoto, te rog! Ascultã ce spun! Opreºte-te!
San, ne-au înconjurat. Okkoto e pierdut. Lasã-l!
Nu! N-o sã-l las sã se preschimbe într-un demon ca Nago.
Spune-i mamei cã oamenii ticluiesc o capcanã pentru Duhul Pãdurii.
Va ºti ce sã facã.
Grãbeºte-te sau ãsta va fi sfârºitul nostru, al tuturor.
Du-te!
Apropiaþi-vã ºi vã ucid!
ªi-n felul ãsta întreaga pãdure va vedea ce sunteþi cu adevãrat.
Ashitaka?
Înapoi!
Arde!
Flãcãri mã mistuie în interior.
Trebuie sã lupþi! Nu lãsa sã devii un demon!
Lord Okkoto!
A rãspuns?
- E ea? - San e în primejdie.
Sã mergem.
Arde.
Nu, nu vreau sã devin un demon! Te rog opreºte-te Lord Okkoto!
Eºti prea lent! Urcã!
Un lup!
Eboshi!
Nu te opri!
Eboshi! Ascultã-mã!
- Nu trageþi! - Ce anume vrei?
Samuraii Lordului Asano au atacat Cetatea de Fier!
Femeile abia rezistã! Dar nu pentru multã vreme.
Nu te mai gândi la Duhul Pãdurii!
Bãrbaþii se îndreaptã deja spre cetate dar au nevoie de cineva sã-i conducã.
Ce dovadã ai cã nu minþi?
Sã mint? Îþi râzi de mine? Ce rost ar avea?
Deci sã nu-l ucidem pe Duhul Pãdurii? Sã ucidem în schimb samurai?
Nu! Eu vreau doar ca oamenii ºi pãdurea sã trãiascã-n pace.
- De partea cui e pânã la urmã? - N-ar trebui sã mergem înapoi?
Femeile sunt de-acum pe cont propriu. Am fãcut tot ce se putea pentru ele.
Îºi pot purta singure de grijã.
Se vede iazul de care a pomenit Kohroku. Creatura trebuie sã fie prin preajmã.
A sosit clipa, bãieþi, aºa cã fiþi cu ochi-n patru.
La ce e bunã femeia, stãpâne?
Când ai de gând sã ucizi un zeu lasã pe altcineva sã-ºi mânjeascã mâinile.
Moro, ce s-a întâmplat? San! Sunt eu!
San!
Ashitaka!
Okkoto. S-a preschimbat în demon.
ªterge-o, bãiete!
Luptaþi-vã cu mine ºi Duhul Pãdurii nu va apãrea în veci.
Lord Okkoto, stãpâneºte-þi mânia!
Atotputernice, dã-mi mie fata! Te implor! Dã-i drumul!
San! Unde eºti? Mã auzi? Sunt eu, Ashitaka!
San!
Opriþi-l! Va strica totul!
San!
Ashitaka!
- San! - Ashitaka!
ªi eu care-mi pãstram forþele...
ca sã-i rup capul blestematei ãleia. Dar trebuie s-o salvez pe San.
Strângeþi rândurile! Folosiþi grenade!
Sã nu cumva sã-l atingeþi. Nu mai e zeu.
Nici mãcar nu poþi vorbi, aºa-i?
Bunã treabã! Acum retrageþi-vã ºi luaþi rãniþii cu voi. Hai!
Ce mai spectacol...
El e.
Dã-mi fiica înapoi, demonule.
Ashitaka, o poþi salva pe cea pe care o iubeºti?
Duhul Pãdurii.
Eboshi! Nu trage!
Cum?
Eboshi! Duºmanul tãu nu e Duhul Pãdurii.
- Dar ar fi trebuit sã-l ucidã. - E zeu. Un singur glonþ nu ajunge.
San!
Rezistã!
Nu pricep. Duhul Pãdurii le-a luat viaþa.
Ce?
- Repede! Începe sã se preschimbe! - Priviþi bine...
Am sã vã arãt cum se ucide un zeu...
un zeu al vieþii ºi al morþii.
Tot ce trebuie e sã nu te temi de el.
Nu! Opreºte-te!
Eboshi!
Monstrule!
A reuºit! Repede! Aduceþi capul!
Hai, Jigo! Adu odatã cutia aia a ta!
Hamalii sunt toþi morþi! Grãbiþi-vã! Grãbiþi-vã!
Sã nu cumva sã atingi trupul Duhului. Te va lãsa fãrã viaþã!
Prinde! Un cap, aºa cum ne-a fost înþelegerea!
Ai grijã!
Stãpânã!
Þi-am spus eu. Capul unui lup poate încã sã muºte.
Gata! Sã plecãm naibii de-aici!
- Mai repede! - Stãpâne, vine!
- Fugiþi! - Fugiþi!
- Gonza, sã mergem! - Dar nu ºtiu sã înot.
Atunci mergi pe fundul apei.
Dã-te de lângã ea. Îi tai beregata!
Aþi fost deja rãzbunaþi. A avut grijã mama ta de asta. Priveºte!
- Lady Eboshi. - Ajutã-mã.
Nu-þi irosi mila cu mine.
I-am dat cuvântul lui Toki cã te voi aduce înapoi în Cetatea de Fier.
Îºi cautã capul. Nu putem rãmâne aici.
San, trebuie sã ne ajuþi.
Nu! Eºti de partea ei! Întotdeauna ai fost!
Ia blestemata asta de femeie ºi pleacã!
- San! - Niciodatã! Vã urãsc pe toþi... oamenii!
Ai dreptate San. Sunt om. La fel eºti ºi tu.
Înceteazã! Eu sunt lup, auzi?
- San? - Nu te-apropia!
Îmi pare rãu. Am încercat sã opresc asta.
S-a sfârºit. Totul s-a sfârºit. Pãdurea a pierit.
Nu s-a sfârºit nimic.
Noi doi suntem încã în viaþã. Mã ajuþi, San?
Hei, staþi aºa! Înapoi! Ajutaþi-ne!
Cum dau de greu îºi iau tãlpãºiþa!
Hei! Ce tot faceþi? Pe-aici!
Capul se miºcã!
Îl cheamã la noi!
- Gata, Toki. N-ar mai trebui sã se blocheze.
Mulþumesc.
- E prea multã liniºte. - Asano aºteaptã rãsãritul.
Oare tânãrul acela o fi gãsit-o pe stãpâna noastrã?
Fii fãrã grijã. Sigur a gãsit-o.
O sã aparã din clipã-n clipã de dupã dealul ãla.
Mare leneº. Nu mã-ntreba de ce-l iubesc. Hei, Kohroku!
Lasã-l sã doarmã puþin.
Ce e?
- Ce se întâmplã? - N-am idee dar nu-mi place deloc.
E Cel Ce Umblã Noaptea!
Nu vã pãrãsiþi posturile!
- Toki, vine drept spre noi. Ce ne facem? - Fugim!
Nu! I-am promis stãpânei Eboshi cã vom apãra Cetatea de Fier.
Acolo jos! Vedeþi? S-a întors!
Toatã lumea, fugiþi din cale.
I-au tãiat capul Duhului Pãdurii ºi acum îl cautã.
Dacã vã atinge pãcura asta veþi muri.
Fugiþi pe lac! Apa o sã-l încetineascã!
Stãpâna voastrã ºi bãrbaþii vin din cealaltã parte.
O sã-ncerc sã-i gãsesc capul înainte sã ne gãsim toþi sfârºitul. Grãbiþi-vã!
E prea târziu!
- Ce ne facem acum? - O sã ne ucidã!
- N-o sã scãpãm! - Ajunge!
Toatã lumea la lac. Nu vã pierdeþi cu firea.
- Hai. Repede. Sã mergem odatã. - Nu uitaþi bolnavii ºi rãniþii.
Nu pe-acolo! Stai!
S-a isprãvit!
N-avem ce face. Dacã arde fierãria e sfârºitul Cetãþii de Fier.
Suntem încã în viaþã, Kohroku. Vom rãzbi noi cumva. Sã mergem.
Uite-i!
Plecaþi!
Staþi pe loc!
Oh, sunteþi teferi amândoi! Ce mã bucur!
Îi dau îndãrãt capul. Puneþi jos cutia ºi îndepãrtaþi-vã.
Sã-i dai capul acum? Nu fi prostuþ!
Acum când trebuie sã rãsarã soarele?
E doar un umflat... Un zeu al morþii fãrã minte...
Dar la rãsãrit va dispãrea ca un vis urât.
Stãpâne, vine! Trebuie sã fugim de-aici!
Vezi tu, toatã lumea vrea totul. Aºa e lumea în care trãim.
- Dar eu s-ar putea sã am parte de asta. - Nu mã face sã te ucid.
De parcã ar fi aºa uºor!
Ar trebui sã-þi vezi de-ale tale!
Plecaþi!
- Ashitaka! - L-am prins. Aoleu!
Totu-i bine!
E de rãu.
Stãpâne, n-avem scãpare!
- Hai odatã, soare! Rãsari! - Deschide cutia!
Nu vezi? E prea târziu!
De ce-þi pierzi vremea cu el?
Mâini de om trebuie sã-l dea înapoi!
Sã nu zici cã nu þi-am zis.
Duhule al Pãdurii!
Îþi dãm înapoi capul!
Ia-l ºi mergi în pace!
Vine încoace!
- Cred cã s-a sfârºit. - Priviþi, sunt bãrbaþii!
Hei! Hei!
- Nu pot sã cred cã am scãpat ºi ne-am întors.
- Stãpânã! Eºti aici! - Aveþi grijã. Stãpâna e rãnitã.
Se... Se... Se prãbuºeºte peste cetate!
Þineþi-vã bine!
Nu ºtiam cã Duhul Pãdurii poate face florile sã creascã.
San. San, uite.
Chiar dacã totul va fi acoperit de copaci nu va mai fi pãdurea lui.
Marele Duh al Pãdurii e mort acum.
Niciodatã. El e însuºi viaþa. Nu e mort, San.
E aici... chiar acum ºi încearcã sã ne spunã ceva...
cã a venit vremea ca ºi noi doi sã trãim.
Ashitaka, însemni atât de mult pentru mine dar
nu pot sã-i iert pe oameni pentru ce au fãcut.
Înþeleg. Vei trãi în pãdure iar eu îi voi ajuta sã reconstruiascã cetatea.
Voi fi tot timpul aproape.
Eu ºi Yakul te vom putea vedea când vom vrea, da?
Nemaipomenit. Lupii ºi fata lor ne-a salvat pe toþi.
Ashitaka. Îl poate gãsi cineva? Vreau sã-i mulþumesc.
O vom lua de la capãt. ªi vom construi o cetate ºi mai minunatã.
Mã dau bãtut. Nu te poþi lupta cu morile de vânt.
Traducerea ºi adaptarea NoOne
Sync: Jondak Princess. Mononoke.1997.1080p. BluRay. X264-AMIABLE
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
» ජය වේවා!... «
Dacă va plăcut filmul .... fi recunoscător, recunoscător .... ca un gest de recunoștință ... să nu ne ... dar la care a facut acest film ... și-mi amintesc numele lor, și lucru bun! .
Ayubowan!